ДВОЇНА СХІДНОСЛОВ’ЯНСКИХ ІМЕННИКІВ: ЛІНГВОІСТОРІОГРАФІЧНИЙ АСПЕКТ - Приступа, Т. І. (Linguistic Bulletin (Movoznavchyi Visnyk), 2016)
У статті вперше здійснено спробу комплексно проаналізувати та систематизувати в лінгвоісторіографічному аспекті результати досліджень українськими і російськими лінгвістами 70-х  рр. ХIХ ст. – 30-х рр. ХХ ст. втрати двоїни іменників у давньоруській мові: причини, умови, етапи й наслідки в сучасних східнослов’янських мовах. Автор спробував прослідити взаємодію різних тлумачень і гіпотез, їхній внесок у розвиток історико-морфологічних досліджень у наступний  період. Українські та російські мовознавці означеного періоду відносили початок втрати двоїни у імен до ХІІI – XIV ст., тоді як сучасні дослідники мови відсувають його до ХІ – ХІІ ст.  На думку О. О. Потебні таО. І. Соболевського в російській мові в чоловічому роді після слів 2,3,4 стали вживатись форми двоїни, в українській, білоруській – множини. О. О. Шахматов, визнаючи окремі форми після 2, 3, 4 двоїною, вважав, що загалом після цих слів стала вживатись омонімічна з двоїною форма родового відмінка однини. Тлумачення О. О. Шахматовим різних результатів втрати двоїни у східнослов’янських мовах приймається сучасною наукою про мову. На відміну від більшості дослідників, які указували на залишки двоїни в українській мові, А. Ю. Кримський, І. І. Огієнко вважали, що ця категорія повністю збереглась в останній